Meziknihovní služby

Materiál pro potřeby koordinační porady k problematice meziknihovních služeb,
která se bude konat dne 21. 11. 2002 od 10.00 hodin
v Moravské zemské knihovně v Brně

Meziknihovní služby patří k základním nástrojům zpřístupnění knihovních fondů bez ohledu na místo jejich uložení. Žádná knihovna nemůže vlastnit veškerou literaturu, kterou její uživatelé požadují. Tuto podmínku nesplňuje žádná zahraniční knihovna (v menší či větší míře), natož knihovny české, které se potýkají s nedostatkem finančních prostředků na nákup informačních zdrojů. Meziknihovní služby jsou založené na principu  reciprocity, předpokládá se, že každá knihovna je zároveň knihovnou žádající a knihovnou dožádanou, tedy tou, která byla požádána o dokument ze svého fondu.    

	Meziknihovní služby podle zákona č. 257/2001 Sb. (O knihovnách a podmínkách provozování veřejných knihovnických a informačních služeb)  patří mezi služby základní, poskytované bezplatně s výjimkou  meziknihovních reprografických služeb a mezinárodních meziknihovních služeb. Provozovatel knihovny je oprávněn požadovat úhradu nákladů na dopravu (§ 14 odst. 4) 

	Zákon č. 257/2001 Sb. stanoví povinnost provozovatele knihovny požádat  prostřednictvím meziknihovních služeb provozovatele  jiné knihovny o dokument, který není ve fondu knihovny. Dožádaná knihovna je povinna žádající knihovně dokument ze svého fondu zprostředkovat formou výpůjčky nebo kopie (sankce za nedodržení § 20), provozovatel knihovny je povinen vést evidenci meziknihovních služeb, které poskytl (sankce za nedodržení v § 19).

Velmi diskutovanou otázkou je placení za poskytnuté meziknihovní služby. Je nutné rozlišit placení za meziknihovní reprografické služby a platby za meziknihovní výpůjční služby. Reprografické služby patří podle knihovního zákona mezi služby placené  (§ 4, odst. 2 b), ceník za tyto služby  mezi knihovnami se většinou neliší od ceníku pro registrované uživatele, částku hradí uživatel, který si kopie objedná. 

Účtování  za meziknihovní výpůjční služby ovšem tak jednoznačné není, podle výše uvedeného je možné požadovat pouze úhradu nákladů na dopravu (tuto formulaci je nutné použít i v ceníku jednotlivých knihoven).

V květnu 2002 – před zasedáním Komise pro služby -  NK ČR provedla malý průzkum v knihovnách spolupracujících v komisi zaměřený na placení MVS s tímto výsledkem:
 
•	počet knihoven – 16 knihoven (z toho 2 ze Slovenska)
•	výpůjčky: 
10 – zdarma (z toho 2 ze Slovenska)
4 – poplatek pro čtenáře (v rozmezí 25,- až 50,- Kč)
2 – poplatek pro čtenáře i žádající knihovnu 

V ústředních knihovnách zatím není tolik placení rozšířeným jevem, s účtováním se v praxi NK ČR setkáváme ze strany některých krajských knihoven.  Proto je nyní asi jedna z posledních  příležitostí si vyjasnit vzájemná stanoviska a vytvořit dohodu.  Jistě k nevelkému rozšíření přispívá i skutečnost, že je nutné počítat s dalšími náklady k zajištění finančních operací. Otázkou tedy je, zda  lze pokrýt náklady na zavedení a provozování účtování tímto poplatkem. Problém také vzniká v těch knihovnách, které neúčtují ani svým registrovaným uživatelům, ani spolupracujícím knihovnám, ale dostávají z některých knihoven faktury (většinou souhrnné za určité období). Vzhledem k absenci poplatku ve svých cenících, nelze tyto poplatky “přenést” na uživatele.

Jak tuto situaci řešit?

Existuje více způsobů, rozhodující je vždy skutečnost, zda knihovna (její provozovatel) chce účtovat a přenášet náklady na ostatní knihovny nebo jejich uživatele. Knihovny (jejich provozovatele) nelze přinutit účtovat, stejně jako nelze nařídit neúčtovat. 

Podle zkušeností s využíváním zahraničních informačních zdrojů lze říci, že nejjednodušším řešením je správa kont u souborného katalogu, tedy navázání administrace na souborný katalog (např. OCLC, SUBITO). Toto řešení předpokládá kvalitní souborný katalog, do kterého budou knihovny přispívat nejen z důvodu “výhodnosti” a  zrychlení při poskytování služeb, ale i celkovému zjednodušení administrace a potřeby zapojení do systému. Toto řešení zatím v ČR uplatnit nelze.

Základem pro řešení této otázky by se měla stát  spolupráce (koordinace)  v rámci národního systému. Možné způsoby řešení:

a)	zdarma (princip reciprocity) 

Tuto variantu podporuje NK ČR. Domníváme se, že požadavky uživatele na tuto službu jsou oprávněné především z důvodu, že jeho “domovská” knihovna nenakupuje literaturu v plné šíři dle svého zaměření a potřeby svých uživatelů.

Pokud nedojde k dohodě ohledně poskytování vnitrostátních meziknihovních výpůjčních služeb mezi jednotlivými knihovnami zdarma, nabízí se následující možnosti, z nichž z hlediska národního systému podporujeme zavedení jednotného paušálního kuponu určité ceny: 

b)	zavedení kuponu – možnost využít CRI (Coupon Réponse) 

Kupony CRI v hodnotě 40,- Kč, které jsou k dostání na poštách větších měst, se používají jako platidlo v rámci mezinárodních meziknihovních služeb. Je možné uvažovat o jejich používání v rámci národního systému. Zde je nutno vyřešit následující otázky: distribuce CRI, výkup již nepotřebných CRI od jednotlivých knihoven (Česká pošta nevykupuje kupony zpět, k možnosti vykoupení by se mohly/měly v případě zavedení zavázat knihovny poskytující MMS).

c)	zavedení kuponu – vytvoření nového typu

Vytvoření zvláštního paušálního kuponu, jehož hodnota bude kalkulována jako součet nákladů na dopravu + nákladů na zavedení tohoto kuponu, předpokládá zvolení jednoho místa/instituce, které povede evidenci, distribuci a všechny související operace, včetně finančních (viz např. systém IFLA Vouchers Scheme používaný v rámci MMS).

d)	využití stávajících forem (souhrnné faktury, jednotlivé faktury, konta)

Účtování prostřednictvím jednotlivých faktur přiložených ke každé zásilce je z hlediska účtované částky (v rozmezí 30-50 Kč) velmi nežádoucí. Většina knihoven preferuje  zasílání souhrnných faktur za určité období s tím, že v každé zásilce bude jasně označeno, že tato výpůjčka podléhá poplatku.

Jindřiška Pospíšilová
Národní knihovna ČR